הכנסת התשע-עשרה
נוסח לא מתוקן
מושב ראשון

פרוטוקול מס' 20
מישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות
יום שני, י"ח בסיון התשע"ג (27 במאי 2013), שעה 11:00

סדר היום:
תנאי העסקה של הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת בן גוריון

נכחו:
חברי הוועדה: 
חיים כץ – היו"ר

מוזמנים: 
אסף בונדי	–	מזכ"ל ארגון הסגל האקדמי הזוטר, אוניברסיטת בן גוריון	
ענת לובזנס	–	סמזכ"ל ארגון הסגל האקדמי הזוטר, אוניברסיטת בן גוריון	
איתי בר	–	רמ"ח מעורבות, אוניברסיטת בן גוריון	
חנה גלוסטרון	–	ארגון הסגל האקדמי הזוטר, אוניברסיטת בן גוריון	
ד"ר סטפני לרר-ביתן	–	ועד הסגל האקדמי הזוטר, אוניברסיטת בן גוריון	
מרים מאירסון	–	ארגון הסגל האקדמי הזוטר, אוניברסיטת בן גוריון	
ברי שליט	–	ארגון הסגל האקדמי הזוטר, אוניברסיטת בן גוריון	
דוד ברקת	–	מנכ"ל וסגן נשיאה, אוניברסיטת בן גוריון	
עו"ד אלמוג סלע	–	יועמ"ש, אוניברסיטת בן גוריון	
פרופ' אריאל פלדשטיין	–	מזכיר אקדמי, אוניברסיטת בן גוריון	
ניקולאי טבק	–	לוביסט, הסגל האקדמאי הזוטר	
דנה אהרון	–	תחום שכר ותנאי העסקה, המועצה להשכלה גבוהה + ות"ת	
עו"ד נדב שמיר	–	יועץ משפטי, המועצה להשכלה גבוהה + ות"ת	
דבורה מרגוליס	–	ראש מינהל, ועד ראשי האוניברסיטאות (ור"ה)	
עידית שבתאי-סידיס	–	לוביסטית, ועד ראשי האוניברסיטאות	
ענבל אבנון	–	קשרי ממשל, התאחדות הסטודנטים	
אשר רוכברגר	–	פעיל, המשמר החברתי	
שירה איתן	–	פעילה חברתית, הקואליציה הארצית להעסקה ישירה	
רחל כהן	–	לוביסטית, הלובי החברתי	
רפקת וינטרוב	–	לוביסטית, הלובי החברתי	
אסף וינינגר	–	מרכז המחקר והמידע של הכנסת 	
קסם רוזנבלט	–	עוזרת של חבר הכנסת אילן גילאון	
בר נטע	–	מתמחה של חבר הכנסת אילן גילאון	
אווה מולך	–	מורה, תיכון עירוני ז', יפו	
אוקה ביקוייה	–	תיכון עירוני ז', יפו	
אביב אייזנברג	–	תיכון עירוני ז', יפו	
סיזאר מנסור	–	תיכון עירוני ז', יפו	
הדר דינצ'ו	–	תיכון עירוני ז', יפו	
לין קרא	–	תיכון עירוני ז', יפו	
נור זריק	–	תיכון עירוני ז', יפו	
חן אלאופר	–	תיכון עירוני ז', יפו	
רוסן דלייסקי	–	תיכון עירוני ז', יפו	
עדן אבו חביש	–	תיכון עירוני ז', יפו	
קריסטין חילו	–	תיכון עירוני ז', יפו	
איה אבו-רחימה	–	תיכון עירוני ז', יפו	
ריאן ספורי	–	תיכון עירוני ז', יפו	
אורלי רז	–	תיכון עירוני ז', יפו	
גלב וינוגרדוב	–	תיכון עירוני ז', יפו	
פטריק בליך	–	תיכון עירוני ז', יפו	
ליאור כהן	–	תיכון עירוני ז', יפו	
ז'בקו קלצב	–	תיכון עירוני ז', יפו	

מנהלת הוועדה:
וילמה מאור

רישום פרלמנטרי:
אירית שלהבת
תנאי העסקה של הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת בן גוריון

היו"ר חיים כץ:

בוקר טוב. היום יום שני בשבוע, י"ח בסיוון תשע"ג, 27 במאי 2013. אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות  בנושא: תנאי העסקה של הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת בן גוריון. 

היתה פנייה אליי מנציגים של הסגל הזוטר. הם טענו על קיפוח, על תנאים, וביקשו שהוועדה הזאת תתכנס ותבחן איפה אנחנו יכולים לראות מה אנחנו יודעים לעזור. במקביל צלצלה אליי נשיאת האוניברסיטה ואמרה שהכול בסדר. בואו נראה איפה אנחנו חיים. מי הנציג הבכיר פה של הסגל הזוטר? בוא תספר לנו את הסיפור שלך. לפרוטוקול תגיד שם ותפקיד.

אסף בונדי:

אני מזכ"ל ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת בן גוריון. 

קודם כול, תודה שכינסת את הוועדה. באמת צר לי שנאלצנו להטריח אותך, את הוועדה, את הכנסת. 

היו"ר חיים כץ:

אחרת לא נקבל משכורת ואז נהיה במצב שלכם...

אסף בונדי:

לצערי ההזדמנויות האלה הן ההזדמנויות היחידות שאנחנו זוכים להיתקל בנציגי הנהלת האוניברסיטה. הבעיה המרכזית שלנו, ששזורה לאורך כל הדרך בחודשים האחרונים, היא חוסר רצון של ההנהלה לדבר אתנו, חוסר רצון של ההנהלה לשבת אתנו, להסתכל בעיניים, להגיד גם דברים שנעימים  יותר או נעימים פחות, אבל בסופו של יום להגיע להסכמות. 

אנחנו הארגון היציג של הסגל האקדמי הזוטר, שמונה 2,100 חברים, בממוצע. אני אומר בממוצע כי זה משתנה מסמסטר לסמסטר, זה דפוס ההעסקה שלנו. אנחנו ציבור העובדים הגדול ביותר באוניברסיטה אך לצערי הרב היחס אלינו הוא כאל מי שלא עובד באוניברסיטה.

היו"ר חיים כץ:

כמה מונה הסגל הבכיר?

אסף בונדי:

הסגל הבכיר מונה בין 800-900 חברים, למיטב ידיעתי, והסגל המנהלי מונה כ-1,200 חברים. 

לצערי הרב, הנהלת האוניברסיטה בוחרת פשוט לא להתייחס אלינו. 

היו"ר חיים כץ:

סליחה, אף אחד לא יפריע לו לדבר. הוא יגיד מה שהוא רוצה. גם אם נראה למישהו שמה שהוא מדבר לא נכון ותלוש מן המציאות, אף אחד לא יפריע לו, ואחר-כך כשיגיבו גם לא יפריעו להם ואז אנחנו נשמע את הכול. 

אסף בונדי:

אנחנו פונים פעם ועוד פעם בעניין כזה ובעניין אחר, ומיד אפרט ממש בקצרה את העניינים הבעייתיים שקיימים אצלנו, ובמקרה שמגיעה תגובה היא מגיעה באיחור ועם תשובה שלילית ברוב המקרים. בחלק מן הפגישות שכן נערכות, בתדירות נמוכה מאוד, היחס שאנחנו נציגי העובדים מקבלים, וזה לא רק אני, זה נציגי העובדים, הוא יחס לא ראוי למי שמייצג 2,200 עובדים באוניברסיטה. את זה אנחנו מבקשים לשנות. 

היו"ר חיים כץ:

מה אתם רוצים? דבר עברית. 

אסף בונדי:

אנחנו רוצים לשבת למשא ומתן ולהגיע להסכמות בנושאים שכבר חתמנו עליהם הסכם קיבוצי, ולצערי ההסכם הקיבוצי הזה מתייחסים אליו כאל פיסת נייר.

היו"ר חיים כץ:

אתה אומר שחתמתם הסכם קיבוצי והנהלת האוניברסיטה לא מיישמת אותו? 

אסף בונדי:

מיישמת אותו בצורה לא ראויה, לא בהתאם לכתוב, לא בהתאם לרוח ההסכם ולא בהתאם לאוניברסיטאות אחרות. 

היו"ר חיים כץ:

כמו, למשל?

אסף בונדי:

למשל, סעיף הביטחון התעסוקתי שנמצא במכתב הנלווה להסכם הקיבוצי, מכתב יושב-ראש ור"ה, שגם פנתה אליך בתפקידה כנשיאת האוניברסיטה, שמעגן בפעם הראשונה ביטחון תעסוקתי כלשהו לחברי הסגל האקדמי הזוטר. 

היו"ר חיים כץ:

מה זה אומר?

אסף בונדי:

זה אומר שחבר סגל מקבל התחייבות מן המחלקה שמעסיקה אותו על קורס מסוים שהוא ילמד במשך תקופה שהיא ארוכה יותר מסמסטר – התקופה המינימלית היא שנתיים, 4 סמסטרים – ומקבל את אחוזי המשרה כפי שהמחלקה רוצה בו. חבר סגל שמועסק 5 שנים באוניברסיטה באותה מחלקה, המחלקה תתחייב אליו לתקופה ארוכה יותר מסמסטר אחד, או משנת לימודים אחת. לצערי באוניברסיטת בן גוריון לא מוכנים להתחייב, לא לקורס ולא להיקף המשרה ולא לשום דבר. מוכנים להתחייב שאולי הוא יועסק. באיזה היקף משרה? באיזה קורס?

היו"ר חיים כץ:

אתם נמצאים בערכאות בעניין הזה?

אסף בונדי:

לא, אנחנו לא נמצאים בערכאות בעניין כי אנחנו רוצים להגיע להסכמות בהידברות. אם לא נגיע להסכמות בהידברות – אנחנו ארגון עובדים, יש לנו כלים. אנחנו גם בסכסוך עבודה פתוח. 

היו"ר חיים כץ:

אל תגיע לבית-משפט. בית-משפט זה ועד לחלשים. מי שחזק, לא צריך להגיע לבית-משפט. תכניס לך את זה לראש. גילוי נאות, אני גם יושב-ראש ארגון עובדי התעשייה האווירית ואני לא הולך לבתי-משפט, ואני גם לא משבית. 

אסף בונדי:

הלוואי ולא נצטרך להשבית. באנו לפה כדי לא להשבית, אבל כפי שאמרתי, אנחנו בסכסוך פתוח. 

אנחנו בבעיה נוספת, כי האוניברסיטה מתעלמת מן הבקשה שלנו להסדיר תנאי העסקה של קבוצות שתנאי ההעסקה שלהן לא מוסדרים. פונים, מבקשים, אנחנו הארגון היציג, יש לנו טפסים ביד, ככה מוכיחים יציגות. אנחנו ארגון יציג ורוצים להסדיר תנאי העסקה בהסכמה, בלי לריב. ואז אומרים לנו:  לא, חכו לסוף 2015. 

היו"ר חיים כץ:

למה? מה יהיה ב-2015?

אסף בונדי:

ב-2015 ההסכם הנוכחי יפוג תוקפו, תסתיים תקופת השקט.

היו"ר חיים כץ:

למה לא הכנסתם את המכתב אל תוך ההסכם?

אסף בונדי:

זה קרה לצערי לפני תקופתי. הנסיבות במהלך המשא ומתן הביאו לכך שנושא הביטחון התעסוקתי הוסדר במכתב נלווה. 

היו"ר חיים כץ:

אתה אומר לי: תשמע, אנחנו תחת הסכם. יש לנו הסכם שהתברר לנו שהוא לא כל-כך טוב והוועד הקודם לא מיצה את הדיונים כפי שצריך ובשביל זה שלחו אותו הביתה, ואני רוצה לשפר את ההסכם. זה מה שאתה אומר בעברית. 

אסף בונדי:

ממש לא. בוודאי אני רוצה לשפר את ההסכם, כל ועד רוצה לשפר את ההסכם שהוא חתום עליו, אני בטוח שאתה יודע. 

היו"ר חיים כץ:

לא. אם חתמתי על משהו – אני לא רוצה לשפר. 

אסף בונדי:

אני רוצה לשפר אותו בתקופה שאחרי תום תקופת השקט התעשייתי. 

היו"ר חיים כץ:

זה בסדר. 

אסף בונדי:

אז ארצה לשפר את ההסכם. אבל סליחה, יש קבוצות שלא נמצאות- - - 

היו"ר חיים כץ:

אתה יודע להגיד לי מה יש בהסכם שלא מיושם?

אסף בונדי:

כן. נושא הביטחון התעסוקתי לא מיושם. 

היו"ר חיים כץ:

מה צריך להיות לפי ההסכם, להבנתך?

אסף בונדי:

להבנתי ולהבנת אוניברסיטת תל-אביב ולהבנת האוניברסיטה העברית, מה שצריך להיות שם- - -

היו"ר חיים כץ:

הלו, אתה נסחף. להבנתך. עזוב את אוניברסיטת תל-אביב, ועזוב את ההם. להבנתך מה צריך להיות שלא מיושם?

אסף בונדי:

להבנתי כתבי ההתחייבות צריכים להכיל התחייבות על היקף משרה ועל הקורסים שאותם נדרש חבר או חברת הסגל ללמד.

היו"ר חיים כץ:

זה אותו דבר בערך, לא?

אסף בונדי:

כן. זה דומה מאוד. 

היו"ר חיים כץ:

אנחנו מדברים על אותו דבר. 

אסף בונדי:

פה בוועדה אני יכול להגיד שאפשר גם להתפשר על רק אחד מהם. 

דבר נוסף, אני רוצה שלא יועסקו חברי סגל בחוזים אישיים בהעסקה לפי שעה בשכר קיבולת.

היו"ר חיים כץ:

מה זה אומר?

אסף בונדי:

זה אומר שחברות סגל שחל עליהן הסכם קיבוצי מועברות לחוזים אישיים, להעסקה לפי שעות. הנושא הזה נמצא בבית-הדין הארצי עכשיו, לפחות לגבי 4 מורות. 

היו"ר חיים כץ:

מה זה אומר? דבר למי שלא מבינים, תפרט יותר. מה שברור לך אולי לא ברור לאחרים. 

אסף בונדי:

שוב אגיד, הנושא הזה נמצא בבית הדין הארצי לעבודה. קבוצה של חברות סגל, שהן חלק מן הסגל האקדמי הזוטר, האוניברסיטה החליטה יום בהיר אחד שההסכם הקיבוצי לא צריך לחול עליהן והיא רוצה להעביר אותן להעסקה לפי שעה, להעסקה בשכר קיבולת.

היו"ר חיים כץ:

ולמה הן הסכימו, אותן מרצות?

אסף בונדי:

ממש לא הסכימו.

קריאות:

לא הסכמנו.

אסף בונדי:

לא הסכימו, והארגון לא הסכים, אבל ההנהלה חושבת שהיא יכולה לעשות את זה בלי הסכמות. 

היו"ר חיים כץ:

זאת אומרת, אתה אומר שההנהלה בריונית, בעדינות.

אסף בונדי:

אתה אמרת. 

היו"ר חיים כץ:

זה מה שניתן להבין. אני לא אמרתי כלום. אני רק מפרש את מה שאתה אומר, להבנתי הצנועה.  זאת הבעיה שלכם?

אסף בונדי:

הבעיה שלנו היא שיחסי העבודה הקיבוציים באוניברסיטה נראים נורא, פשוט נורא. במקום שאנחנו נשב בבאר-שבע אנחנו צריכים לנסוע עד לפה, לירושלים, למקום הנכבד והנעים הזה ולפגוש פה את המנכ"ל ואת המזכיר האקדמי, במקום שנשב בבאר-שבע ונדון, ואם צריך אז נדון יום, אחרי יום, אחרי יום עד שנגיע להסכמות. 

היו"ר חיים כץ:

נמצאים פה נציגי האוניברסיטה? נו, אז למה לא מגיעים להסכמות? תסביר לי. 

דוד ברקת:

אני סגן הנשיאה והמנכ"ל של אוניברסיטת בן גוריון בבאר-שבע.

היו"ר חיים כץ:

4,000 איש עובדים אצלך?

דוד ברקת:

7,000. 

היו"ר חיים כץ:

7,000 איש מנהלים את האוניברסיטה?

דוד ברקת:

לא מנהלים.

היו"ר חיים כץ:

מנהלים, מרצים, מלמדים, מתפרנסים. 

דוד ברקת:

אנחנו מעסיקים 7,000 איש.

היו"ר חיים כץ:

כמה בקבלנות משנה?

דוד ברקת:

אף אחד. 

היו"ר חיים כץ:

אין לכם ספקי מזון וכולי? זה הכול אתם?

דוד ברקת:

יש ספקי מזון. 

היו"ר חיים כץ:

זה קבלנות משנה. אתם מעסיקים עוד אנשים. 

אלמוג סלע:

זה מנזות, זה לא ספקי מזון. 

היו"ר חיים כץ:

גברתי, כאן אם את רוצה לדבר תרימי את היד, ואם תקבלי רשות תדברי, ואם לא אז לא. 

דוד ברקת:

יש לך שאלה, או שאני יכול להתקדם?

היו"ר חיים כץ:

תתקדם. 

דוד ברקת:

בשנת 2012 חתמנו על הסכם עבודה קיבוצי ברמה הארצית, של כל האוניברסיטאות, עם כל ארגוני הסגל הזוטר. זה אותו הסכם. ישבנו במשך 45 ישיבות למשא ומתן, כאשר אני השתתפתי ברובן. 

היו"ר חיים כץ:

אתה יודע שאם רוצים זה נגמר בישיבה אחת. 

דוד ברקת:

זה היה הסכם מאוד מורכב, שנתן הרבה מאוד זכויות שלא היו קודם לסגל הזוטר, יחד עם ות"ת.

היו"ר חיים כץ:

כמו, למשל?

דוד ברקת:

יצרנו סוג העסקה של עמיתי הוראה, שהשכר שלהם יותר גבוה, עם תנאים נוספים; עסקנו באותו ביטחון תעסוקתי שדיבר עליו יושב-ראש הארגון ועוד הרבה מאוד דברים. 

היו"ר חיים כץ:

הוא דיבר על חוסר ביטחון תעסוקתי. הוא אמר: אתם מבטיחים לי שנתיים ואחרי זה אתם יכולים לשלוח אותי הביתה. 

דוד ברקת:

קודם כול, זה לא נכון. ההסכם בנוי על כתבי התחייבות לשנתיים ואחר-כך לעוד שנתיים, כך קובע ההסכם. אבל אני אומר שוב, ההסכם חל על כל האוניברסיטאות והאוניברסיטאות כולן מיישמות אותו. אין הסכם  מיוחד לאוניברסיטת בן גוריון והסכם מיוחד לאוניברסיטה העברית. 

ההסכם הזה בתוקף עד 2014. כל הדברים שכלולים בהסכם אנחנו מקיימים אותם. אם יש איזה נושא שהסגל הזוטר חושב שלא מקוים אז הוא מידבר אתנו. 

היו"ר חיים כץ:

הוא אומר שאתם לא מדברים אתו. 

דוד ברקת:

אנחנו מדברים אתו ונפגשנו הרבה מאוד פעמים, אלא שהסגל גם פנה לבית-המשפט ובית-המשפט נתן פסק-דין שהאוניברסיטה מקיימת את ההסכם ככתבו וכלשונו ודחה את תביעת הסגל הזוטר. הסגל מערער כעת על פסק-הדין הזה ברמה הארצית. הנושא הזה, של העסקה של הסגל הזוטר, שמעוגן בתוך הסכם קיבוצי שבתוקף, נמצא כעת בדיון משפטי בערכאה שנייה, כאשר בערכאה הראשונה בית-המשפט קבע שהאוניברסיטה נוהגת כהלכה.

אם יושב-ראש הארגון רוצה, כפי שהוא אמר, לעשות שינויים בהסכם העבודה הקיבוצי שבתוקף, תוך כדי ההסכם, זה דבר שלא תמיד לגיטימי וניתן לביצוע. 

היו"ר חיים כץ:

אני יכול להעיר הערה?

דוד ברקת:

כן. 

היו"ר חיים כץ:

אתם באוניברסיטה, פרט לאנשים אין לכם כלום. יש לכם אנשים. אתם רוצים גם להשביח אנשים, להקנות להם מקצוע וערכים, ואתם רוצים לעשות את זה בצורה הכי טובה שאפשר. אתם רוצים ששֵם האוניברסיטה – ידובר בו. אתה חושב שמשחקים כאלה מול ארגון העובדים, של אנחנו ואתם, וניצחנו ומנצחים, זה מוסיף משהו לאוניברסיטה? אני בא כארגון עובדים, אני יושב-ראש ארגון עובדים שלא שבת ולו פעם אחת במשך 20 שנים, שמבין ששֵם זה הכול וצריך לקוח מרוצה. אתה מבין את זה? תראה, יש להם סיבות טובות לא להיות מרוצים אם בכל 4 שנים לכל היותר הם צריכים ללכת לחפש עבודה, אולי, לא בטוח, יכול להיות שתשאיר אותם או לא תשאיר אותם. הוא יודע לקחת משכנתה אחרי 4 שנים? 

יש לכם מכסות? אני לא יודע, אני לומד את ההסכם שלכם עכשיו תוך כדי. יש לכם מכסות: מהסגל הזוטרX  אנשים בכל שנה נכנסים לקביעוּת מוגדרת?

דוד ברקת:

לא. מדובר בסגל הזוטר. מדובר בתלמידים לדוקטורט ולמסטרנט וכשהם מסיימים את הלימודים הם עוזבים. 

היו"ר חיים כץ:

ואם הם רוצים להמשיך?

דוד ברקת:

בדרך כלל הם יוצאים לפוסט-דוקטורט בחוץ-לארץ או במקום אחר והקליטה שלהם לסגל הבכיר, שזה נקרא להמשיך, מתבצעת אחרי שהם ממשיכים את ההכשרה שלהם ומגיעים למצב שהם יכולים להיות בסגל הבכיר. 

היו"ר חיים כץ:

כמה אנשים אתם קולטים בכל שנה?

דוד ברקת:

אנחנו קולטים 50 חברי סגל בכירים מדי שנה. 

היו"ר חיים כץ:

כמה פורשים כל שנה בשל גיל וכן הלאה?

דוד ברקת:

כ-30. 

היו"ר חיים כץ:

זאת אומרת, בכל שנה אתם גדלים ב-20 איש, ב-1%. 

דוד ברקת:

בשנים האלה, כן, בהחלט, אנחנו גדלים בערך ב-20 חברי סגל בשנה. 

היו"ר חיים כץ:

זה אחוז אחד. אמרת שיש לכם כ-2,000.

דוד ברקת:

לא, יש לנו כ-750 חברי סגל בכיר. 2,000 זה הסגל הזוטר, המסטרנטים והדוקטורנטים. 

היו"ר חיים כץ:

כלומר, 3%. 

דוד ברקת:

זה 3%. במשך שנים רבות לא היתה בכלל קליטה אלא רק החלפה של חברי סגל שפורשים, ואפילו היתה ירידה במספר חברי הסגל באוניברסיטאות. כעת יש הרחבה, בעקבות התוכנית הרב-שנתית, ואנחנו קולטים סגל בכיר, בהחלט. 

אסף בונדי:

אני מסכים עם מה שאומר המנכ"ל שלי. יש הרבה מאוד מסטרנטים ודוקטורנטים שמועסקים באוניברסיטה והם צריכים להיות מועסקים לאורך תקופת הלימודים שלהם, זה נכון. דוקטורנט צריך להיות מועסק 4 שנים. חלק משמעותי מן ההסכם היה לעגן איזה ביטחון תעסוקתי לאורך תקופת הלימודים של אותו דוקטורנט. הבעיה היא שההתחייבות להעסקה היא המינימלית האפשרית. רוב מוחלט של אותם תלמידי דוקטורט מועסקים מעבר, באחוזים גבוהים יותר, כי המחלקה צריכה אותם, אבל לא מוכנים להתחייב כלפיהם. 

היו"ר חיים כץ:

איזה עניין יש לאותם דוקטורנטים להישאר? הם סיימו את הלימודים. למה הם צריכים להישאר שם?

אסף בונדי:

הם לא צריכים להישאר.

היו"ר חיים כץ:

אז למה הם נשארים?

אסף בונדי:

רק לתקופת ההעסקה. ההסכם דיבר על כך שהעסקה של אותו דוקטורנט- - - 

היו"ר חיים כץ:

השכר לאותו אדם הוא שכר סביר?

אסף בונדי:

לא. 

היו"ר חיים כץ:

אז למה הוא נשאר? נגמר החוזה, הבן אדם "תותח", גמר את הדוקטורט שלו. ילך הביתה, ילך הלאה, ייצא לשוק. 

אסף בונדי:

אתה צריך להבין, הבן אדם באמצע תואר שלישי, אמור ללמוד כ-4 שנים, פחות או יותר. 

היו"ר חיים כץ:

הוא נשאר 4 שנים, השארת אותו 4 שנים. 

אסף בונדי:

הוא נשאר 4 שנים אבל ההתחייבות להעסקה שלו היא המינימלית האפשרית. זו בדיוק הבעיה. 

היו"ר חיים כץ:

תסביר. אנחנו לא בְמה שמעבר. אנחנו בדוקטורנטים. הדוקטורנט צריך להיות מועסק 4 שנים, נכון?

אסף בונדי:

הדוקטורנט מגיע ל-4 שנים.

היו"ר חיים כץ:

וסיים את לימודיו. 

אסף בונדי:

לא. כשהוא מתחיל את לימודיו והמחלקה רוצה להעסיק אותו, היא צריכה להתחייב בפניו על אותו אחוז העסקה. אבל מה עושה המחלקה? היא אומרת: אני לא רוצה לקשור את עצמי, לא רוצה לכבול את עצמי. אני אתחייב לאחוז ההעסקה המינימלי האפשרי, 12.5%. אבל בפועל המחלקות מעסיקות  יותר, מעסיקות 25%, 50%, 75%, הרבה מאוד. אני פונה לאוניברסיטה ואומר: רגע, אבל הרבה מאוד דוקטורנטים מועסקים באחוזים הרבה יותר גבוהים. למה זה כך? למה מתחייבים להם רק למינימום האפשרי?

היו"ר חיים כץ:

ואם לא צריכים את ההרצאות שלו? אם הם לא צריכים אותו מעבר ל-10%?

אסף בונדי:

אם הם לא צריכים אותו מעבר ל-12.5%, בסדר. אני לא בא לקבוע לאוניברסיטה איזה דוקטורנט הם צריכים ולכמה הם צריכים אותו, אבל אם הם צריכים את העובד – שיתנו לו את מה שמגיע לו. 

היו"ר חיים כץ:

הו, עכשיו אנחנו עוברים שלב. אתה אומר: לי אין כלום.

אסף בונדי:

רק את מה שמגיע. 

היו"ר חיים כץ:

ומה מגיע? אם מעסיקים אותו בהיקף של 12.5%, יכול להיות שהוא עובד בהיקף משרה של 20% ולא מקבל שכר?

אסף בונדי:

לא. יכול להיות שהוא עובד בהיקף של 25% או 60% משרה אפילו ולא מקבל על זה את הביטחון.

היו"ר חיים כץ:

איזה ביטחון?

אסף בונדי:

ביטחון תעסוקתי, שגם בסמסטר הבא או בשנה הבאה הוא יעבוד באותו אחוז משרה. זה המהות של כתב ההתחייבות שאותו ציון דוד ברקת. המהות של כתב ההתחייבות היא שהיקף ההעסקה לא ישתנה בצורה משמעותית בין סמסטר לסמסטר או בין שנה לשנה, ואז האוניברסיטה מתחייבת, המחלקה מתחייבת בפני אותו עובד שהוא יועסק בהיקף נתון.

היו"ר חיים כץ:

לאורך כל התקופה. 

אסף בונדי:

לאורך תקופה של שנתיים, ואז לאורך תקופה של שנתיים נוספות במידה והוא עובד טוב. זה מה שאנחנו רוצים, לא יותר. תראה כמה זה מעט. 

היו"ר חיים כץ:

אתה אומר לאוניברסיטה: תשמעו, אתם אוניברסיטה עםX  תלמידים מוגדרים, עם מטלות מוגדרות. אני מבקש מכם תוכנית עבודה ל-5 שנים, ותדעו בדיוק להוציא אנשים לא ראויים, שמתברר במהלך הזמן שהם לא ראויים. אתה מבקש מהם תוכנית עבודה ל-5 שנים, ל-4 שנים. 

אסף בונדי:

אפילו פחות. לשנתיים. 4 שנים, אתה צודק. 

היו"ר חיים כץ:

אתה מבקש תוכנית עבודה ל-4 שנים. מה אורך תוכניות העבודה שלהם, להערכתך? הן חד-שנתיות?

אסף בונדי:

במקרה הטוב. 

זה לא רק האוכלוסייה הזאת. יש לנו אוכלוסייה הולכת וגדלה, שלא צוינה פה, שהיא אוכלוסיית האנשים שכבר אינם לומדים אבל מלמדים באוניברסיטה לאורך שנים. המנכ"ל ציין, עמיתי הוראה. יש מורים  מן החוץ, שזה צורת העסקה לא טובה אחרת, ויש מרצים במסלול המקביל.

היו"ר חיים כץ:

פרילנסרים כאלה, שבאים פר הרצאה. 

אסף בונדי:

נכון. אבל יש גם מרצים שמקום העבודה המרכזי היחיד שלהם הוא האוניברסיטה, ועושים את זה כבר 10, 15, 25 שנים, מרצים באוניברסיטה. גם הם לא מקבלים את ההתחייבות הבסיסית הזאת, לא מקבלים את האפשרות לקידום – אם זה המסלול המקביל שמצוין בתקנון האקדמי – את הבסיס. 

אנחנו לא באים לבקש פה לפרוץ שום מסגרות. אנחנו באים לבקש את מה שמגיע, וגם אליו להגיע בהסכמה, בדיוק כפי שקורה באוניברסיטאות אחרות. באוניברסיטת תל-אביב לנוסח כתבי ההתחייבות הגיעו בהסכמה. לקח להם חצי שנה של עבודה קשה והם הגיעו אליו בהסכמה. כך זה צריך להיות גם אצלנו. זה טיבה של מערכת יחסים.

היו"ר חיים כץ:

למה זה לא כך? על פניו זה נשמע, וואלה, בשביל מה אתם באים לכנסת? בשביל מה לצאת מבאר-שבע? סעו לטיול בירושלים, סעו לכותל, תראו כמה דברים. על פניו זה נשמע מאוד פשוט. אז לא תהיה עבודה לכמה עורכי-דין, לא יקרה כלום. לא יקרה כלום אם לא תהיה עבודה לכמה עורכי-דין. אבל זה נשמע פשוט. תשמע, אתם במקום שאתם לא צריכים להיות בו. אתם לא צריכים לנצח את העובדים שלכם. תהיו חכמים, אל תהיו צודקים. אני לא מבין לאן אתם מגיעים. בשביל מה?

דוד ברקת:

אני על פניו מוכן לקבל את ההסכם של תל-אביב, להחיל את זה באוניברסיטת בן גוריון. צריך לבדוק, אני לא מכיר. יש הרבה דברים מוטעים שאמר יושב-ראש הארגון. כל הנושא הזה של ההסכם שנחתם ב-2012 הוא חדש ובהחלט מבחינת האוניברסיטה, ואתה הדגשת את זה קודם, יש לנו מאות קורסים, מאות תוכניות, מעל 1,000 דוקטורנטים. לא פשוט לייצר, כפי שאמרת, תוכנית עבודה מדויקת שתוכל להתקבל 5 שנים קדימה. 

היו"ר חיים כץ:

זה פשוט, האמן לי. אני בא ממקום ששֹם לוויין בחלל נגד כיוון הסיבוב של כדור הארץ. פשוט לסדר. כשרוצים – זה פשוט, כשלא מנצחים את העובדים שלך. יהיה לך שותף, הם יהיו טובים לך, הם יעלו את קרנה של האוניברסיטה שלך. אני מדבר כמי שהבן שלו סיים את לימודיו באוניברסיטה שלך, ואין לי טענות, אבל ככל שתהיה מחובר לאנשים שלך, לעובדים שלך השם שלך יהיה יותר טוב. וגם על מה אנחנו מדברים? אנחנו לא מדברים על דברים של... וואלה. 

דוד ברקת:

אין לנו מחלוקת על כתבי ההתחייבות ואנחנו מיישמים אותם,  ניישם אותם בהתאם להסכם, וכמובן גם בהידברות. 

היו"ר חיים כץ:

אתם מוכנים לשבת איתם בצורה סדירה שבוע-שבועיים ולדווח לוועדה לאן הלכו הדברים? אז נחליט אם אנחנו עושים ישיבה נוספת או מסתפקים בזה.

דוד ברקת:

אנחנו תמיד שמחים לישיבות פרודוקטיביות וקונסטרוקטיביות. בהחלט אפשר לעשות את זה. 

היו"ר חיים כץ:

בשביל למצות את הנושא הזה, ויש לנו תיכף דיון על נושא נוסף, אני מבין, אני מבקש לסכם. 

ועדת העבודה, הרווחה והבריאות פונה להנהלת אוניברסיטת בן גוריון להתכנס ולהיפגש לסדרת ישיבות דחופות עם הסגל הזוטר ולנסות למזער ולמגר את המחלוקות, שעל פניו לא נראה שיש צורך בהן, לא מצד ההנהלה. הביטחון התעסוקתי שמבקשים המרצים הזוטרים לא מופרז, הוא ממש לא מופרז. 

אפשר לסכם ולגמור את זה לשביעות רצון שני הצדדים ולהיכנס ל-mode של עבודה, שהכול מושקע בעבודה ולא מושקע בוויכוחים. 

דוד ברקת:

אני חושב שיש ביטחון תעסוקתי.

היו"ר חיים כץ:

בסדר, עזוב, תגמור את זה שם. אתה רוצה שאני אבוא למשא ומתן? לא כדאי לך. 

תודה רבה, אני מקווה שתדווחו לוועדה על התוצאות של הישיבה. הישיבה נעולה.

הישיבה ננעלה בשעה 11:45.